Rome - Del 7 "Pharsalus"
Översatt av: OckeJ www.SweSUB.nu
Kanske om vi retirerar mot kusten kan vi hålla ut tills regnen kommer.
Om vi far österut kan de genskjuta oss här.
Så klart! Det duger inte.
Det är klart.
Kartor ritar aldrig om sig själva, om det är det ni väntar på.
Han har rätt. Vi måste slåss mot de vraken här, där vi står.
- Och vinna över dem. - Vi kommer att krossa dem, tveklöst.
- De är maskar, hela högen. - Middag åt maskar.
Försök att undvika blodsutgjutelse den är gången.
Om vi väntar ett tag så kan Pompeius raka dig istället.
Torquati borde väl få något? Ett prästämbete, kanske?
Om Torquati får ett ämbete måste Baron också få det, annars blir det bråk.
- Vad ger vi då Levianus? - Makedonien? Aten?
- Makedonien är orättvist. - Plommon åt er och gröt åt resten?
Makedonien och Aten är ännu inte våra att fördela.
- Ni kokar en kanin som inte har fångats. - Men kaninen är instängd, svälter och
har förlorat nästan 2000 män.
Jag är nästan säker på att den här kaninen är klar att läggas i grytan.
- Varför så melankolisk, Brutus? - Verkar jag vara det?
Förlåt mig. Att besegra Caesar är en ära.
Vi får inte låta tyranner hållas. Men jag kan inte fira segern.
Han är som en far för mig.
Jag känner med dig. När anfaller vi?
- Vi har redan anfallit honom. - Han är nere för räkning, men inte död.
- När utdelar vi nådastöten? - Det gör vi inte.
Vi håller honom instängd och om en dryg månad kommer hans armé att upplösas.
- Utan att det kostar oss något. - Är det hedervärt?
Caesar har drivit oss ifrån Rom, jagat ut oss ifrån Italien.
Dödat våra vänner, förstört republiken. Hedern kräver att vi går i hans blod.
Men du vill att hungern ska göra jobbet.
Vi måste anfalla Caesar och döda honom inför Mars, annars är vår seger tom.
Han har en poäng.
Det kommer att se bättre ut där hemma om vi vinner med styrka.
Du är Pompeius Magnus.
Du erövrar och krossar dina fiender som om de vore insekter.
Folk kommer att bli besvikna med något mindre än det.
Nyheter från Grekland! Marcus Antonius är säker
men de flesta av hans skepp, som skickats för att hjälpa Caesar,
har gått under till sjöss.
Caesar är nu omringad och numerärt underlägsen.
Republikens makthavare är övertygade om att en betydande seger är nära förestående.
- Där är du! - Här är jag.
Jag bad Timon om beskydd och han skickar hit en bunt med clowner.
Kära nån.
Caesar är snart död och då är vi försvarslösa.
Vi kan lika gärna ligga nakna mitt i gatan.
Du måste gå till Servilia och be att några av hennes män står vakt utanför.
Varför?
Så att de kan vakta vår dörr i hennes namn.
Jag menar, varför måste JAG gå?
Skulle jag tigga hos Servilia? Skulle inte tro det!
Jag tänker inte tigga åt dig.
- Var inte löjlig, hon lär ju inte vägra. - Tror du inte?
Varför skulle hon? Med tanke på de underbara gåvorna jag gav henne.
- Vad sa hon? - Ingenting.
Ingenting, hon sa ingenting.
Du är bara så arrogant.
Du tror att du kan köpa hennes vänskap med besmyckade slavar och sköldpaddor.
Och sex tunnor med is.
- Jag går helst inte. - Du går helst inte.
Blir du hellre utsatt för gruppvåldtäkt medan din mors hus brinner ner?
Ärligt talat så bryr jag mig inte.
Ena dagen vinner Caesar och du ylar av glädje.
Nästa dag förlorar han och då måste jag tigga.
Jag vill bara att kriget tar slut, på ett sätt eller annat.
Octavia, det är slut. Det är därför du måste gå till Servilia.
Det är tråkigt, men så är det.
Lyde.
Mycket fint.
Sluta.
Jag är glad att se dig. Jag har oroat mig.
Det behövs inte. Jag klarar mig bra.
Men inte så bra som du, uppenbarligen.
Behöver du pengar?
- Jag har pengar om du behöver lite. - Det har du säkert!
Det ser ut som att din man satsat på rätt häst.
Ödet älskar dig.
Jag vet inte om Vorenus lever eller är död.
Jag är ledsen.
Jag ville inte att det skulle bli så här.
Jag är så trött, Niobe.
Jag är trött på att vara arg, trött på att...
...hata dig.
Du är allt jag har.
Förlåt.
Vill du ha lite honungsvatten?
Det är lönlöst! Vi dör av törst långt innan vi dör av hunger!
- Vi kan dricka deras blod. - Repetera.
De döda männen, vi kan dricka deras blod.
Det är för salt. Det gör dig bara törstigare.
Det håller ändå på att ruttna.
Det spelar ingen roll. Allt kommer att bli bra.
Det är här vi kommer att dö.
Vad skriver du?
Ett meddelande till Niobe.
Okej, det är en bra idé.
Hälsa till Eirene när du ändå håller på.
Om det finns utrymme.
Vad du ser fin ut.
- Jag tänker inte se ut som en tiggare. - Jag har inget att invända, hjärtat.
Du kommer förstås påminna Servilia om hur gammal och grå hon blivit.
Jag är glad att du ser så söt ut för en gångs skull.
Du insisterar allt för ofta på att se enkel ut.
- Jag hoppas att din mor har det bra. - Det har hon. Och Er son?
Han också.
Min mor har skickat mig för att be om en tjänst.
Hon räds konsekvenserna av den senaste striden i Grekland.
Förståeligt. Hon har utnyttjat sin överlägsenhet lite för mycket.
Hon ber om att få låna några män, som kan försvara vår dörr om det behövs.
Naturligtvis.
Eleni. Sänd Ajax och tre eller fyra till, de han anser vara bäst.
Tack. Det är mycket vänligt av Er.
Jag sa åt min mor att hon inte skulle förutsätta...
Hon ska få det hon behöver.
Förlåt mig! Ni är så god mot oss. Vi förtjänar det inte.
Låt bli.
Jag måste se förskräcklig ut.
Nej, faktiskt inte.
Du ser ljuvlig ut.
- Det är nog bäst att jag går. - Så snart?
Min mor kan bli orolig.
Om du tycker att du borde det så.
Octavia.
Tack.
Skicka bud till Rom. Berätta att...
...det avgörande slaget börjar idag.
Sir! Pompeius legioner har ställt upp i fält, stridsklara.
Tack, Fulvio. Har du glömt hur man gör honnör?
Nej, Sir. Jag har ingen ursäkt, Sir.
Gracchus! Blås till samling. - Se till att få min häst sadlad.
Blås till samling!
- Ska vi gå med på strid? - Självklart. Varför inte?
Vi är underlägsna, tre mot en till fots och fem mot en till häst.
De få oskadda män vi har är rädda, hungriga och desperata.
Det är fördelen vi måste dra nytta av.
Jag visste inte att ironi hade militär nytta.
Vi måste vinna annars dör vi.
Pompeius män har andra valmöjligheter.
Adjö, Posca.
Skicka bud till Rom. Berätta att Caesar har vunnit.
Sir! Caesars män är på väg.
Jag blev skuren i handen.
Vi måste fly, annars fångar de Er.
Det är inte djupt, men det gör ont.
De kommer att döda Er.
Det har ingen betydelse.
Våra styrkor har flytt. Vad ska vi göra?
Vi kommer att slåss igen, en annan dag, utan tvekan. Och vi kommer att vinna.
Men för tillfället måste vi ta oss i säkerhet.
Det finns ingen säker plats.
Vi måste lämna Grekland och söka upp nya skatter.
- Var då, om jag får fråga? - I Afrika.
- Vi måste samla Afrikas städer... - Jaså, Afrika... Vid gudarna,
- vi börjar få slut på kontinenter. - Och pengar!
Vi har tagit upp vartenda mynt i Grekland i skatt och spenderat dem.
Vad ska vi använda för att köpa Afrikas lojalitet?
- Snäckor? - Vi behöver ingenting.
- Vi är Roms senat. - Vi är gamla män med lera på skorna.
Vi är inte slagna förrän vi är döda.
- Republiken lever så länge vi gör det. - Ni får gärna slåss om ni vill.
Jag däremot... Jag tänker lämna er och kapitulera för Caesar.
- Har du ingen värdighet? Ingen heder? - Lite grann, hoppas jag.
Inte lika mycket som er, naturligtvis.
- Caesar kommer att döda... - Det må vara.
Jag är inte rädd för att dö.
Jag är trött.
Jag vill fara hem.
Ja, det är precis min tanke.
Brutus, utan ditt namn är vår sak...
Tala inte med mig om republiken!
Om jag hade vetat vilket hemskt sällskap och vilken rutten mat jag skulle utstå...
Om jag hade vetat vilken gammal dåre Pomeius är...
...så hade jag aldrig lämnat Rom.
Ursäkta min ilska.
- Jag är inte mig själv. - Glöm det hela. Jag förstår din besvikelse.
Jag föreslår att vi far till Amphipolis.
Jag har män och pengar där, vi kan fara till Egypten.
Ptolemys barn är lojala vänner till mig. (Ptolemy = Kungasläkt i Egypten)
Kanske...
Kanske är det bäst om vi inte reser tillsammans.
Du kanske har rätt.
Det är bäst så, utan tvekan.
Jag förstår inte.
Något borde dykt upp nu, det är inte meningen att jag ska dö så här.
- Du har fått fel information. - Det verkar inte rätt.
Men ändå, det ska bli skönt att få se min mor igen.
Tror du att de har ett system? För att hitta folk?
I livet efter detta; Hur gör man för att hitta folk?
- Det finns säkert miljoner människor där. - Det gör det säkert.
Hon känner förmodligen inte igen mig.
Jag var mycket ung när hon dog.
Jag skrämmer säkert upp henne; en stor vilde som kramar om henne.
Titta där. På det där liket.
Ser du hur det flyter i vattnet?
- Likvätskor gör att kroppen svullnar upp. - Vad gör det?
Du har väl inte druckit saltvatten?
- Make, ät. - Åh, ja...
- Lite för salt. - Inte alls, det är gott.
- Det är delikat, mamma. - Kära nån, titta på era ansikten.
Dumsnutar!
Helene. Helene!
Make, vakna. Vårt folk ger sig av.
Såja, min älsklingar. Var inte rädda, vi är ju ute på äventyr.
Den som först upptäcker havet får en persika när vi kommer till Amphipolis.
Du, hur var ditt namn?
- Lysandros. - Lysandros, hur långt till Amphipolis?
- Mycket nära. - Vi fortsätter dit som planerat.
Du får inte avslöja min identitet för någon vi möter.
Och om de frågar?
- Mela. Inaeus Mela. - Från och med nu, kapten.
- Och vem betalar? - Betalar?
- Du har redan fått betalt. - För att guida er, inte beskydda er.
Jag har många män, förnödenheter och mycket pengar i Amphipolis,
- du får betalt där. - Du har inget på dig?
Inget! Och jag tolererar inte din uppstudsighet!
Jag menar inget illa, jag frågade bara. Nu ger vi oss av.
Du gör mig galen med ditt mumlande.
Vad är fel eftersom du trakasserar gudarna?
- Ingenting. - Sluta då.
Servilia har bjudit in dig till att väva imorgon.
- Jag kan inte. - Jag har redan tackat ja.
- Jag kan inte! - Jag vet att hon är tråkig. "Att väva."
Men vi måste hålla henne glad.
- Havet! Havet! - I kör! Ni får båda en persika.
Titta, mamma! Döda människor!
Det är gott, eller hur?
- Var kommer ni ifrån? - Brindisi.
Romare?
Jag känner igen dig. Varifrån känner jag igen dig?
Jag har aldrig sett dig förr.
Jag är säker på att jag sett er någonstans.
Ge dem vatten och bröd, vi måste fortsätta.
- Ska vi lämna dem, så svaga? - Jag har ingen tid att förlora.
Det blir snart mörkt.
- Vi slår läger här och fortsätter imorgon. - Jag insisterar på att vi fortsätter nu.
Slappna av, gamle man. Vi kommer snart fram.
Vila upp er nu, pojkar. Ät, drick och få tillbaka er styrka.
Ni och jag kommer att bli goda vänner.
Vill du bli pryglad? Sätt igång med elden!
Jag sa ju att vi skulle klara oss.
En del blir visst aldrig nöjda.
Stannar vi här? Varför så tidigt?
Det är bättre så. Det blir snart mörkt.
- Vilka är de där? - Hur ska jag veta det?! Vem bryr sig!
Förlåt. Förlåt, jag...
Allt kommer att bli bra. Det försäkrar jag.
All kommer att bli bra.
Pompeius Magnus!
Den mannen ser precis ut som Pompeius Magnus, det var därför jag trodde...
Peka inte!
- Aldrig! - Det är svårt att tro, eller hur?
Och hans fru och barn.
Caesar kommer att dränka oss i guld. Tack!
Jäklar.
Vad ska vi göra?
Jag vet inte än.
Tack för att du kom.
Mor insisterade på det.
Du vill visst att jag ska hjälpa dig att väva?
Jag beklagar att du blev upprörd, sist vi sågs.
Det har ingen betydelse.
Tycker du om att väva?
Det gjorde jag också.
Hur mår din bror? Är han fortfarande i Mediolanum?
- Det är han. - Det är fin stad, har jag hört.
- Domina. - Vad är det Eleni?
Nyheter från Rom: Caesar har vunnit.
Pompeius arméer är fullständigt utplånade.
Och min son?
Ingen har hört något.
Gråt inte.
Halt, i Roms namn!
Jaså, han kallar sig Rom nu? Skamlöst!
- Vilka är ni och vilket är ert syfte? - Vi är Rom, pojk. Det som är kvar av det.
Vi har kommit för att kapitulera för er ledare.
Brutus! Cicero!
Vad glad jag är att se er.
Jag trodde att ni var döda.
Sir, jag har kommit hit med heder...
...utan att be om nåd...
...för att överge mina vapen och hästar...
Inget prat om kapitulation. Vi bråkade bara lite, nu är vi vänner igen.
Det är mycket generöst och helt enligt er natur, men jag kan inte...
- Min stackars pojke. - Jag är ledsen, så ledsen.
Det är jag som är ledsen.
Jag satte dig i en omöjlig situation. Du gjorde det du trodde var hedervärt.
Jag kysser dig för det.
Tack. Jag ska inte glömma denna ynnest.
- Som jag sa, en mycket generös... - Men Pompeius? Säg att han lever.
- Han lever. - Tacka gudarna. Var är han?
Han...
Han tänker inte ge upp.
Men det är ju galet.
Han kan inte fly, vart skulle han ta vägen?
Är Scipio med honom? Cato?
De har flytt till Afrika.
Vad tänker jag på?
Att ställa frågor till er när ni måste vara hungriga och törstiga. Kom!
- Jag... Jag tror att jag hellre... - Jag insisterar!
Kom.
Så med den här handen...
Hans far, Kung Ptolomy, var en nära vän till mig.
Jag har alltid varit lovad ett varmt välkomnande till Egypten.
Jag kommer ihåg att en gång var jag ute och jagade med kungen.
Vi jagade lejon, förstår ni.
Men kungen var en ganska dålig bågskytt.
Och vi kunde inte avgöra ifall lejonet var skadat eller dött.
Så, vi smög upp på lejonet...
Hej, vänner.
- Mår ni bättre? Starka? - Tillräckligt starka.
Säg mig, vad heter den där romaren?
Han heter Inaeus Mela.
- Inaeus Mela? - Det är vad han sa.
Vad har du hört om Caesar och Pompeius?
- De stred, hörde jag. - Och?
- Ni vet vem som vann. - Berätta.
- Jag tänkte låta er vara med i alla fall. - Vad pratar han om?
Ni är klipska grabbar, ni kan slåss.
Jag och mina pojkar, klarar inte av hans folk själva.
Men vi och ni tillsammans; inga problem.
Vi delar lika på bytet.
- Det är ingen dålig idé. - Ni får frun och barnen, jag tar slavarna.
- Gå iväg, och prata inte om det här igen. - Ni tror att ni inte behöver mig?
Tror ni att ni får behålla bytet för er själva? Fan ta er, aldrig!
- Låt bli. - Fan ta er!
Jag gav er livet tillbaka, jag kan ta det ifrån er. Lätt!
När jag talat färdigt vänder du dig om och springer, åt det hållet.
Det hållet? Varför inte åt det här hållet?
Stanna inte förrän du är utom synhåll och gör inga uppehåll.
- Vad är det för fel på honom? - Jag har talat färdigt.
Det var väl lite hårt?
Det var en hygglig uppgörelse han erbjöd oss.
Vad är meningen? Tala! Den här mannen var anställd utav mig.
Han planerade att angripa er. Han bad oss att delta i angreppet.
Ni vägrade, stack ihjäl honom åt mig. Ni blev snabbt en god vän. Vad heter ni?
Jag är Lucius Vorenus, prefekt och Evocati i 13:e legionen under Gaius Julius Caesar,
- detta är Titus Pullo, legionär i densamma. - Salve (var hälsad), Lucius Vorenus.
Jag är Inaeus Mela, från Pergamum.
Inaeus Mela...
- Ni måste ställa er under mitt befäl. - Jag förstår inte.
Ni är en fånge till 13:e legionen.
- Jag är bara en handelsman... - Vi vet vem Ni är, Sir.
Jag äger er nu, förstår ni?! Du och du! Begrav honom.
- Resten av er: Låt dem inte ge sig av. - Lucius Vorenus...
Jag måste tala med Er, ensam.
Stanna här.
Jag säger naturligtvis inte att jag är den Ni tror att jag är.
Men jag har spenderat några år i armén, vi kanske har mötts under någon kampanj.
- Det är kanske därför jag verkar bekant. - Kanske det.
Jag vill minnas 13:e...
- det var i Alesia. - Det var vi.
Det är en strid jag alltid önskat få se.
- 25 mil med befästningar, eller hur? - Närmare 30.
- 30. Hur många män hade ni? - 60.000.
Emot, nästan... det dubbla antalet galler?
Minst det dubbla. De bästa männen jag mött i Gallien.
Caesar kan slåss, det ska erkännas.
Jag kommer ihåg...
...när han inte var mycket äldre än dig, sände jag honom till ett vinterläger i...
Vart var det?
Det spelar ingen roll. Det var längesen.
Jag måste fråga, Sir, om det går bra:
Hur hamnade han här?
Pompeius måste haft ett stort övertag över Caesar.
Det hade han. Det hade han...
Det verkade inte vara möjligt att förlora.
Det är alltid ett dåligt tecken.
Slagfältet låg på en slätt, jämte en flod vid foten av ett berg.
Så här, ser du?
Linjerna möttes här. Mina män höll stånd,
så jag skickade mina hästar mot hans högra flank.
- Perfekt uppställt, håller du inte med? - Det gör jag.
Men fegisarna blev tillbakadrivna, av en enda grupp med reserver.
De vände och flydde. 200 hästar störtade rakt in i min vänstra flank.
De rullade upp min linje, likt en matta.
De satte hela, fördömda armén i flykt.
Och här är jag.
Det är så Pompeius Magnus blev besegrad.
Det är så republiken dog.
- Godnatt, Sir. - Vänta!
Jag tänker inte...
Jag tänker inte be om tjänster eller om nåd för mig själv, men jag ber er...
...överväg vilket öde Ni lämnar min fru och mina barn åt.
Låt mig ta dem till Egypten, där de kan vara säkra...
...bland vänner.
Överväg det.
Somna om.
Oklokt och ovänskapligt.
Och för vad? Varför?
Vi hade honom! Vi hade honom...
Hästar. Glöm hästar, glöm guld!
Caesar skulle ha gett oss gårdar, fält, fruktträdgårdar och flockar med slavar och
- gudarna vet vad! - Nog! Pompeius är ingen slav man säljer.
- Jag förstår inte varför! - Det finns mycket du inte förstår.
Det finns mycket han inte förstår heller.
Endast ni och tolv andra överlevde den stormen.
Av totalt 5000.
Utan tvivel hålls ni levande för ett stort syfte.
Ja, Ni vet, Sir...
- Han har intressanta nyheter. - Är det så?
Sir, under vår resa stötte vi på Pompeius med sin fru och en grupp tjänare.
Var?
På väg till Amphipolis. Med en mul-karavan.
- Mul-karavan. Prislöst. - Han tänker segla till Egypten, Sir.
Familj och tjänare. Inga soldater?
- Inga, Sir. - Inte en enda man kvar, stackars vrak.
- Varför grep ni honom då inte? - Här kommer godbiten.
Jag tyckte att det vore fel.
Förklara dig.
Hans händer darrade, hans kläder var smutsiga. Han var tårögd och är bruten.
Jag fann inget behov av att gripa honom. Pullo var inte inblandad i beslutet, Sir.
Du fann inget behov...
Inser du inte att Pompeius kan vara bruten som en ofredad och ändå vara farlig?
Så länge han lever är han ett banér, runt vilket våra fiender kommer att samlas.
Så länge han kan sättas på en häst så är han farlig!
Men du såg inget behov av att gripa honom?!
Det gjorde jag inte, Sir.
Och vem, vid Dis söner, har gett dig rätt att fatta det beslutet?!
Jag är medveten om att jag inte har gjort min plikt och ber respektfullt om ursäkt.
Han ber om ursäkt.
Jag borde få dig flådd och korsfäst!
I framtiden ska du komma ihåg att det är jag som visar nåd, ingen annan.
- Är det klart? - Det är klart, Sir.
Utgå!
Jag vill inte vara oense med dig men du har för stort överseende med honom.
Han lät Pompeius komma undan och du låter honom leva?
- Du borde statuera ett exempel. - Med en annan man, givetvis.
Men de där två...
De fann mitt stulna Banér, de överlevde en storm, dränkte en armé
och hittar Pompeius Magnus på en strand.
De har mäktiga gudar på sin sida och jag dödar ingen med sådana vänner.
Posca. Säg åt Fulvio att bryta upp lägret.
Vi ska fara till Egypten.
General Pompeius, Sir. Kommer Ni ihåg mig?
Lucius Septimius. Centurion Septimius var det då.
- Jag var med Er i Spanien, 4:e legionen. - Lucius Septimius, självklart.
- Vad gör du här, av alla platser? - Arbetar åt egyptierna, Sir.
Jag vet, det är inte som på fortet. Men en man måste tjäna ihop till levebrödet.
Alldeles säkert. Vad är allt detta? Det är inte mycket till välkomstkommitté.
Ni känner egyptierna, de är sådana.
- Det är ett lustigt folk. - Det är det. Då går vi, vän.
Jag är ledsen, Sir.
Textad av: OckeJ - Synk: Hugga Bugga www.SweSUB.nu